"SYNG I MIG, MUSA, OG FORTÆL HISTORIEN IGENNEM MIG."
HOMER, ODYSSEEN.
Kit?
Vågn op.
Far?
Det skal nok gå, skat.
Det skal nok gå.
Jeg indser nu, at min opførsel skal forbedre sig.
Men jeg føler, at min vrede er under kontrol.
Jeg er kommet videre og klar til at slippe fortiden.
Terapien og arbejde med dig...
Det har hjulpet mig med at forstå, at jeg skal opføre mig pænt.
Du skal have tak.
Tak.
To bortvisninger, en anholdelse -
- og en igangværende sag om brandstiftelse.
Det var ikke mig.
Ikke det.
Og du dumpede i idræt. Hvem gør dog det?
- Jeg gider det sgu da ikke. - Kit!
- Det er netop problemet her. - Hvem fanden er hun?
Dr. Sinclair.
Hvorfor er du her? En terapeut er rigeligt.
- Jeg er ikke en terapeut. - Du var da læge?
Jeg har en bachelor i litteratur fra 1800-tallet.
Dr. Sinclair repræsenterer skolen.
Det er nærmere et akademi med en bemærkelsesværdig rektor, -
- hvor piger som dig har udrettet store ting i livet.
Piger som mig får medicin og taler med folk som jer hele livet.
- Det er ikke fair. - Det kan ændre sig, Kit.
Det er en mulighed.
Vi har ikke ret mange tilbage.
Hvad hed den pige, som lægen sagde, havde gået på skolen?
- Kunstneren? - Også hende.
Skolen i Blackwood lyder som en god ide.
- God idé. Tak, Dave. - Vær ikke ond.
- Og kalde ham... - Jeg kalder ham "Dave".
- Dave. - Jeg foretrækker "David."
Det er en mulighed.
- Som jeg er imod. - Du ligger, som du har redt.
- Du tror mig stadig ikke. - Din advokat gjorde ikke.
- Og fik mig stævnet! - Du er min mor.
- Du begynder i næste uge. - Seriøst?
Jeg sagde det samme. Det er svinedyrt, men det hele værd.
- Og alt det vås om muligheder? - Det var vås.
Det er åndssvagt!
Det gik da fint.
Husker du, da det blev taget?
Vi skulle på vandretur.
Du var lige blevet seks år.
Vi troede, at turen var for meget for dig, men du ville med.
Du begyndte...
... og kom i mål.
For sådan var du.
Af alle ting, din far beundrede dig for, -
- slog dette dem alle sammen.
For at gå tur?
For at prøve.
Hold da kæft.
Du milde.
Kit?
Skat?
Kom.
Oversat af UNiTY www.DanishBits.org
Hallo?
Hallo!
Du milde.
Jøsses.
Hvor gammel tror du, at lysekronen er?
10.000 år gammel?
Den ville være 207 år.
Hvis ikke det var en dårlig kopi.
- Velkommen til Blackwood. - "Madame Durette"?
Duret. Det er fru Orlonsky.
Hej.
- Hvor er de andre elever? - De kommer først i morgen.
- Hvorfor skulle jeg komme i dag? - Ikke nu.
Lad mig vise dig værelset, Kathryn.
Det bliver kun mørkere. El-installationerne er gamle.
Det er svært at få finde en elektriker helt herude.
- Hvordan ser I så? - Dine øjne tilpasser sig.
Vil I blive til i aften?
Gerne, men vi skal tilbage.
Kathryn.
Den del af bygningen er lukket for elever.
Der er ikke sikkert.
- Hvor fører den hen? - Kom.
Her skal du sove.
På Blackwood tror vi, at skønhed beriger ånden.
Meget dramatisk.
En ung kvinde bør føle sig tryg blandt skønne ting, ikke?
Slap lige af, dame.
Fru Duret...
- Må jeg låne toilettet? - Naturligvis.
Ude på gangen. Følg med.
- Hun har forandret sig? - Forandret?
Hun er ikke min lille pige længere.
Hun er også 17 år nu.
Jeg mener...
Hendes sind er så aggressivt.
Hør, Kit.
Hvis det bliver for underligt, så ringer du bare.
Her er allerede underligt.
- Det bliver godt for dig. - Med mit aggressive sind?
Kom her.
Jeg elsker dig.
Virkelig højt.
Jeg vil dig kun det bedste.
Hallo?
Madame Duret?
Hallo?
Meget bedre.
- Godt at vide. - Middag.
Medicin.
Må jeg se?
Ja, det er rigtigt.
- Hvad? - Vis mig det.
Seriøst?
Tak.
Det er ikke så skidt.
Hvem der?
Hallo?
- Det var du, Kathryn. - Jeg troede...
Ind på række.
- Hej. Jeg hedder Ashley. - Kit.
- Veronica. - Sjovt udseende.
- Velkommen til Blackwood. - Vent. Er det alle?
Er vi kun fem?
Vi tager kun begavede personer.
Tro mig, jeg er ikke begavet.
Vel er du så, Sierra.
I har det alle gemt i jer.
Jeg vil lokke det frem.
For at trives på Blackwood, -
- skal jeg have jeres fulde opmærksomhed.
Fru Orlonsky tager jeres telefoner.
- Det er ikke fair. - Hvad?
I får et opkald hver, når vi når halvvejs i semestret.
Et opkald?
- Ved vores forældre det? - Det er uhørt.
- Jeg vil tale med min advokat. - Det er da for dumt.
- Hvor dumt. - Giv mig...
- Vi får vel internet? - Nej.
- Er det en joke? - Et alternativ til fængsel.
I har gjort folk fortræd, ødelagt ejendom -
- og gjort det svært for dem omkring jer.
Brandstiftelse, tyveri.
Stoffer, overfald og så videre.
Det er valg, som I selv har taget.
Konsekvenserne har bragt jer hertil.
Det lyder som en tale fra fængslet.
Kig jer omkring.
Her er ingen tremmer for vinduerne.
Selvom vi er afsidesliggende, -
- er det muligt, at gå til nærmeste by.
Men hvorfor gøre det?
Det virker måske hårdt, -
- men prisen for et ekstraordinært liv er en ekstraordinært indsats.
og tag ikke fejl. I er alle ekstraordinære.
I jeres gamle liv, straffede folk jer.
De forviste jer. De lo ad jer.
Hvis I følger mine regler og tillader mig at hjælpe jer -
- til de uanede højder, jeg ved, at I kan, -
- så vil ingen grine ad jer igen.
Er du pervers eller noget?
- Nej, jeg ville... - Kigge på kællinger?
Jeg er ikke pervers.
Du er hende, ikke?
Hvad fabler du om?
Der er altid mindst en.
Nogen som tror, jeg ikke vil lægge puden over hovedet på, -
- indtil det sker, mens de sover.
- Der skal mere end en pude til. - Kan I myrde hinanden andetsteds?
Vi prøver at hade stedet i fred.
Middagen er klar.
Undskyld.
Aritmetisk, kunst. Litteratur, musik.
De fire grundsten af viden. Det er jeres pensum her.
Behøver vi gå i uniform?
Lad mig præsentere jeres matematiklærer, Professor Farley.
Til litteratur, som I allerede har mødt, Dr. Sinclair.
Og lige til tiden. Jeres musiklærer, Jules Duret.
Vent.
- Duret? - Jules er min søn.
Han har netop fået sin bachelor fra Royal Academy of Music i London.
Vi er alle glade for, at I er her.
Madame Duret har nøje udvalgt jer.
- Til hvad? - Storhed.
Du spiller vist piano, ikke? Det vil jeg gerne høre.
Jeg har ikke spillet i mange år.
Så er der ingen dårlige vaner.
- Jeg kan spille på fløjte. - Vidunderligt.
Værsgo, alle sammen.
Mine piller.
Altid rart at tale med dig.
Jeres første stil skal omhandle Proust's "På sporet af den tabte tid".
- Hvor lang tid har vi? - Fem dage.
Fem dage? Det er jo en mursten.
Som de tre små griser har vist, er de perfekte materialer.
Kan vi ikke læse den i stedet for?
Hvad skal vi skrive om?
Kærlighed.
Behovet for det.
At finde den.
- Og betydningen at miste. - Altså en kærlighedshistorie?
Det kan man godt sige.
Det er alle historier.
Lad os komme i gang.
- Ved nogen, hvordan man laver pink? - Stille, piger. Hold fokus.
Hvad er det?
Det er Blackwood og en brand.
Og du er...
... et eller andet sted derinde, skriger på hjælp.
Er du stolt af dette?
Det er et mesterværk.
Ved du, hvad jeg ser?
En kvinde, der er bange for, ikke at have talentet for at overleve her.
Måske har hun ret.
Det er ikke gyseligt.
- Er det godt? - Langt fra. Fortsæt.
Matematik.
Alting i verden kan forklares med matematik.
Hvad forklarer det der?
Aner det ikke. Kan en af jer fortælle mig det?
Som Galileo sagde for århundreder siden;
"Naturens store bog kan kun læses -
- af den, der forstår bogens sprog.
Sproget er..."
- Hvad fanden fejler du? - Hvad foregår der?
- Hun satte ild til mit hår! - Hvorfor brænder det så ikke?
D'damer.
Gå væk!
Hun har vist lært lektien.
Stop. Det er nok.
- Det er længe siden. - Giovanni Pergolesi, Franz Schubert.
Mozart, William Kestler.
Virtuøse komponister, som alle desværre døde i en alder af 40 år.
Man skal finde sit element.
- Instrument? - Du er instrumentet, Izzy.
Vi skal bare finde, hvilke af disse apparater, -
- fordi de er apparater, -
- der bedst udtrykker jeres kunstneriske ånd.
Du skal hjælpe mig.
Jeg ku' godt.
Kit. Kom ind. Giv mig lige et øjeblik.
Er det dine mors elever?
Hendes 'Wall of Fame'. Hun har undervist i mange år.
London, Paris, Berlin...
Var de steder noget værd?
Hun ønsker, at jeg arbejder med dig, uden for timerne.
Hun så musikalsk kvalitet i dit maleri.
- Du kender godt til teknologi, ikke? - Analoge optagelser er bedre.
- Du optager vel ikke nu? - Skal jeg gøre det?
- Nej, slet ikke. - Så gør jeg ikke.
Undskyld.
- Du holder tilbage. - Det er bare...
- Jeg kan ikke. - Jo, du kan.
Men du har for meget i hovedet.
Hvorfor?
Min far...
Jeg har tænkt på ham på det seneste.
Vi havde et lille piano, han gav mig som lille.
Hvorfor gør det dig trist?
Han døde.
Det er længe siden. Jeg var kun ni år.
Han var på vej hjem fra en forretningsrejse.
Vejret var slemt...
Han skulle nok have taget det næste fly.
De er aldrig langt væk.
En del af dem lever videre, selv efter sidste tone.
- Tror du virkelig på det? - Det er ikke en let proces.
Det er heller ikke det lykkeligste sted, det giver jeg dig ret i.
Men hvis du stoler på mig og giver dette sted en chance.
Jeg lover dig, at du bliver overrasket over, hvad du er i stand til.
"Ømheden er forsvundet."
Frygt er alt, jeg har sagt. Kærlighed....
Men del dine sanser op, for du er skaberen af lys.
Slotte og slotte af slik.
Ømheden er borte."
Det er smukt, Ashley.
Der er spor af romantik. Af Keats og Byron.
- Men tonen er helt inkongruent... - Hvor har du kopieret det fra?
Jeg har ikke kopieret det.
Det kom ligesom bare til mig.
Fortrinligt. Yderst fortrinligt.
Du er hurtigt blevet til matematikkens prinsesse, Izzy.
Sierra?
Sierra!
Smukt arbejde, Sierra.
Lyt til det.
Hør det.
Vinden. Bækken.
Det er en symfoni.
Kan du høre det?
Det tror jeg.
"Hvor lykkelig jeg er i skoven, blandt træer og sten.
For skoven, træerne og sten, -
- giver manden den nødvendige resonans."
Det sagde Beethoven.
Luk øjnene, Kit.
Helt lukket.
Lyt til det.
Jeg kan ikke høre dig.
Jeg er lige her.
- Åbn øjnene. - Far?
Kit?
- Er du okay? - Vi sad ved floden...
I næsten tre timer.
- Fik du mig med tilbage? - Du førte nærmest mig.
Nå ja. Naturligvis.
Vi skal spise.
Kom. Nok for i dag.
Beklager, Kathryn og jeg var ved bækken.
Og gjorde hvad?
Vi...
... lyttede.
Må jeg gå på værelset?
Jeg er ikke sulten.
Jeg skal tilbage til lektierne.
Naturligvis. Det kommer i første række.
Fru Orlonsky tager sig af dig.
Lytte til hvad, Kit?
Det var...
... træerne, vinden. Naturen.
Jeg tror, den er rigtig nok alligevel.
- Er du et geni? - Jeg kunne kun plusse og minusse.
Jeg kan ikke forklare det. Intet af det.
Men jeg kan lide det. At være god til noget.
Ikke være den, som alle tror er snotdum.
Jeg kan godt lide det.
Kan du ikke?
Gå væk! Gå væk!
Ashley? Ashley!
Luk os ind! Ashley!
Ashley? Ashley?
Vågn op. Det er bare en drøm.
Vågn op.
Hvad var det?
Hvad så du?
Ashley? Det er kun os. Rolig nu.
Er han væk? Han var ond ved hende.
- Ved hvem? Hvad fabler du om? - Elizabeth.
- Elizabeth...? - Hende, der giver mig ord.
Hvad fejler hun?
- Hvad laver du? - Hold kæft.
- Det kan du selv gøre. - Der er nogen derude.
- Orlonsky? - Nej.
- Jeg ved det ikke. - Det er ham.
Manden, der angreb Elizabeth.
- Ham fra mine drømme. - Hvem er Elizabeth?
- Jeg går i seng. - Lad være, Veronica.
Lad være.
Rører du mig igen, så er du færdig.
Pyjamasfest?
Hvorfor vælge os?
- Til hvad? - At komme her.
Fordi vi er tabere.
Det er mange andre piger også.
Måske sendte de ikke en ansøgning.
- Det gjorde jeg heller ikke. - Gjorde du?
- Nej. - De fandt mig.
Dr. Sinclair dukkede op hos min terapeut, -
- efter jeg blev beskyldt for, at ville brænde skolen ned.
- "Beskyldt"? - Hvordan så manden ud?
- Uhyggelig. - Læg jer nu til at sove.
Skal vi sige det til Madame Duret?
- At Ashley havde mareridt? - Kit så noget på gangen.
- Jeg ved det ikke. - Det er den mandlige Orlonsky.
- Hvorfor åbnede du så ikke? - Sidst fik hun næsten revet fjæset af.
Det var ikke Orlonsky.
Jeg har set lignende før.
- En uhyggelig mand? - Det var han ikke.
Det var min far.
Otte terapeuter forsøgte at modbevise det.
Han opsøgte mig.
Det var samme aften, hvor han kom ud for ulykken.
Jeg tror, at han ville...
Jeg ved det ikke.
Jeg ville ønske, at jeg fik chancen for at sige noget.
Som hvad?
- Farvel. - Det var en drøm.
Spøgelser findes ikke, selvom man ønsker det.
Sikke en følelseskold nar.
- Hun taler sandt. - Hvor ved du det fra?
Jeg har også set ting.
Uforklarlige ting.
Jeg kan sikkert godt.
- Siden hvornår? - Sådan har det altid været.
- Det er som om, at jeg kan... - Føle dem?
Jeg vidste ikke, hvad det var.
Den følelse...
... som om, der altid var noget omkring mig.
Jeg sagde aldrig noget, og da jeg endelig gjorde...
Sagde de, at du havde brug for venner eller piller.
Eller blive lukket inde.
Sikken gave, vi har.
Madame Duret?
Sierra.
Jeg betragtede netop dit seneste værk.
Personligt foretrækker jeg mere dine naturalistiske sider.
Men man skal aldrig gå i mod inspiration.
- Vi har et spørgsmål. - Jules roser også dig, Kathryn.
Der var noget på gangen i aftes.
Måske endda hos Ashley.
- Og I så det? - Ja, det gjorde vi.
Tænk sig, at der gik så lang tid. Husker I jeres medicin?
Med kemikalier følger også mareridt.
- Vi så det alle sammen. - Jeg så ingenting.
Kig på mig. Alle sammen.
Staten har givet jer pillerne, ikke mig.
- De hjælper nogle gange. - De hæmmer jeres kreativitet.
I skal ikke "fikses". Det skal ingen fortælle jer.
Nogle folk stempler alle store som værende skøre.
Verden ville stadig være flad -
- og stærke kvinder som os, ville blive brændt på bålet.
En smule dramatisk, ikke?
- Fra nu af, ikke flere piller. - Kan du gøre det?
Hvis I alle lover, at gøre en stærkere indsats.
Godt.
Fortsæt.
Det var smukt, Kit.
Hvor kender du musikken fra?
Det er som om, at jeg har hørt det før.
- Som om jeg huskede det. - Huskede du William Kestler's musik?
Ja, jeg forstår det ikke.
Jeg var slet ikke så god, da jeg fik undervisning.
Det skyldes ikke mig.
Jo, det er på grund af dig. Du studerede på Det Royale Akademi...
Hvad det så end hed.
- Du er et geni. - Jeg har evner og er disciplineret.
Men min mor har altid sagt, at jeg ikke er et geni.
Måske tog hun fejl.
- Jeg siger... - Hold mund.
Jeg burde ikke minde dig om din rolle.
Vi er deres guider, ikke deres lærere.
De har fundet en sti. Vi skal hjælpe dem på vej.
Jeg kan se, du ikke har forbedret dig, Veronica.
Er Sierra syg?
Hun har ikke været ude i flere dage.
- Hun maler. - Hvornår spiste hun sidst?
Jeg går også tilbage til mit værelse.
- Dette er vist din? - Ja.
Må jeg tage den med?
Opladeren.
- Mor. - Hej, skat.
- Kan du høre mig? - Ja. Jeg kan godt høre dig.
Beklager alt larmen. Hvordan går det?
- Det er perfekt. - Seriøst?
Ja, det passer.
Er du okay, skat?
Han viste tommelfingeren.
Jeg ville ønske, vi kunne tale mere.
- Samme her. - Har du fået venner?
Ikke rigtig. Tak, fordi du spurgte.
- Du har vel ikke problemer? - Nej, jeg har ikke.
Du lyder ikke som du dig selv. Kit?
- Er alt okay, skat? - Ja, jeg savner dig bare.
Vi savner også dig, men...
- Du lyder underlig. - Nej, jeg er okay.
Hvis der er noget galt, så kommer vi og henter dig.
- Ja. - Ja?
Jeg skal til time nu. Elsker dig.
Må jeg gå?
Kit.
Det er det sidste digt, jeg skrev.
Det er ulækkert.
- Undskyld. - Hun kommer ikke mere.
- Hvad taler du om? - Hun besøger mig ikke mere.
- Ashley... - Der er en ny, der har overtaget.
- Hvad? - Mændene inde i mit hoved.
- De er så vrede. - Hør her. Vi skal nok klare den.
Vi kommer til at dø her.
Sierra?
Jeg er så tørstig.
Sierra, hvem er...?
Hvem der?
- Hvad laver du her? - Overvejer at brænde det ned.
- Det er vist mere dig. - Se her.
- Se lige her. - Hvorfor er Sierras maleri i den bog?
- Netop, det er Thomas Coles. - Fedt, hvem var han?
En maler. Han døde i 1800. Han blev kun 46 år.
Madame Duret har samme maleri, men fra en anden vinkel.
Og Sierra skriver også "TC".
Ashley sagde, hun fik sine ord af en, der hed Elizabeth.
Hvordan beskrev Dr. Sinclair Ashleys digt?
Hun sagde, det var "inkongruent".
"Inden hendes tidlige død som 27 årig, -
- blev Elizabeth Webbs værker anset som en bro mellem romantik og mystisk, -
- med nuancer af Blake, Byron og Keats.
"Webbs ord af inkongruent og usædvanlige optagethed af slotte -
- var med til at sikre end plads i historiebøgerne.
Jeg spiller Wilhelm Kestler musik.
Jeg tog fejl. I er ikke alle vanvittige.
- Det er kun dig. - Vent, Veronica.
Veronica?
Hey.
Veronica?
Det var ikke nemt.
Hjælp!
Du så dem, ikke sandt?
Ikke her.
De bekymrede mig aldrig.
Jeg så nogle ting.
Ja, underlige ting, men...
Jeg lod det ikke påvirke mig. Jeg havde andre problemer.
Da jeg var 13 år, var jeg i Zoo med mine venner.
Hvad?
Giraffer er seje.
Da jeg kom hjem, skreg min mor.
Min stedfar bankede hende.
Lav ikke det ansigt. Det skete hele tiden.
Men denne gang, tog jeg en kniv.
Bare en lille køkkenkniv.
Jeg stak ham i brystet.
Døde han?
Men han slog hende aldrig igen.
Min mor troede, at hvis hun bukkede sig, så ville han stoppe.
Dårlige ting stopper ikke af sig selv.
Jeg ved, hvor vi skal starte.
Jeg går ikke først.
Begynderheld.
Hvad pokker?
Lad os gå derned.
Hvor stort er dette sted?
Jøsses.
Lad os gå.
Pokkers.
Begynderheld.
Gem dig!
Sikke en skam. Vi havde store forventninger, Veronica.
Jeg skuffer ofte folk.
Er du alene på din lille nat-mission?
Jeg hader mennesker, det ved du.
Jeg hader dig.
Jeg har været tålmodig med dig, -
- og prøvet at skabe noget, ud af noget værdiløst.
Måske skulle jeg have gjort mere.
Måske er der nogen, man ikke kan hjælpe.
Som ikke vil samarbejde og hjælpes her på Blackwood.
Du har ødelagt alle de tilbud, jeg har givet dig.
Så nu, min kære.
Nu giver jeg dig til dem.
Sierra! Vågn op, vi skal afsted!
Ashley, luk mig ind! Vi skal afsted!
Min skat.
Du lovede, jeg måtte se min skat.
Vær tålmodig. Forbindelsen bliver stærkere.
- Hun virker vågen. - Betyder intet.
Vær ikke bange. Alle er her for dig.
Omfavn musikken.
Spil min musik, nu.
Ikke alle er en ægte kunstner. Ignorer ham.
Døren. Jeg er aldrig kommet så langt.
Du gør det godt.
Far.
Nu er det min tur.
Vågn op.
Hvorfor er jeg her?
- Hvad sker der med mig? - Alt er okay.
- Nej, hvad gør I ved mig?
- Du kom for at øve. - Nej.
Hvor er Veronica? Stop med at lyve!
Jeg lyver ikke.
Mor er utilfreds med hendes fremgang.
- Optager du dette? - Kom sikkert tilbage.
- På denne måde får vi musikken. - Nej!
- Jeg stolede på dig! -Du giver verden noget smukt.
Tænk på musikken. Mozart, Schubert, de døde så unge.
William Kestler var 33 år, da han døde.
- Tænk på de store kunstnere... - Stop!
- Han havde så meget at give! - Nej!
De har haft deres chance. De skal ikke tage min!
Få alle herned! Nu!
Hvorfor vækker du os?
Hvor er alle sammen? Hvor er Veronica?
- Veronica er her ikke længere. - Du er en løgner.
- I er alle løgnere! - Hun skal høre sandheden.
Jeg forstår skam. Jeg var oppe på loftet.
Jeg så alle filerne. Jeg ved, hvad der skete med pigerne.
- Kit... - Du misbrugte dem.
Du brugte dem, ligesom du bruger os.
- Du burde være taknemmelig. - Taknemmelig?
- Jeg er taknemmelig. - For at være besat.
- Er det er privilegium at spille piano? - Dumme tøs. Forstår du det ikke?
Du har ikke lært noget. Du kan ikke spille på noget.
I er deres instrumenter.
Vi har alle vores egne gaver.
Min er, at kommunikere med den anden side.
Din gave, er den alle piger har. I er deres kar.
- Til hvad? - Madame Duret hjælper dem, -
- til at tale gennem jer og gøre arbejdet færdigt.
Du kunne intet, da du ankom. Nu komponerer du stykker.
Sierra kunne ikke tage neglelak på, nu vil hendes værker fylde gallarier.
Ashleys poesi er noget af det bedste, der er skrevet.
Og Izzy har næsten regnet, -
- det mest vanskelige ud i matematikkens verden nogensinde.
Og hvad så når hun har? Tager han så æren?
Kære, kunstnere har altid søgt efter dette.
Den ultimative kilde til inspiration. Musa.
Folk har bedøvet sig selv, sultet, -
- drevet sig selv til vanvid og dræbt sig selv, -
- når muserne forsvinder.
Du hænger deres maleri op med stolthed.
Eller måske sælger du dem.
Det handler ikke om stolthed eller penge.
Det handler om at give det tilbage, som døden har taget.
Og jeg har valgt dig.
Plukket hver af jer fra uklarhed, -
- og reddet jer fra jeres sølle liv, og givet jer det I ville have.
Så fjern det nu.
Når døren til det hinsides står åben, -
- er det svært at kontrollere, hvad der kommer ind.
- Vi er her for at hjælpe. - I er vanvittige.
- Kit... - Bliv der.
- Alle sammen. -Vil du gerne se din far igen?
Bliv her. Lad os gøre arbejdet færdigt, -
- så vil din forbindelse til ham forblive intakt.
Går du, forsvinder han.
Denne gang for evigt
- Kit... - Lad hende være.
Vent på mig.
- Kit, hør lige på mig. - Lad mig være!
Lad hende være!
Ashley.
Få ham væk!
- Få ham til at stoppe! - Ashley?
Ikke mere, du får ikke lov.
- Det er mig, Kit. - Det skal stoppe.
Vi skal væk herfra.
- Vi kan tage os af det. - Vi skal have en ambulance.
- Jeg kommer om lidt. - Få det til at stoppe.
Vent, Kit!
- Til kontoret. - Tak.
Ashley? Nej...
- Ashley! - Kit! Vent!
Jeg tager mig af hende. Løb så!
Virk nu.
Kom nu.
Okay.
Sierra, vi skal afsted.
Nej!
Izzy! Izzy!
Luk mig ind!
- Vi skal afsted. - De dræbte hende.
- Sierra og Ashley er døde. - Jeg har den nu.
- Svaret er tre. - Hvordan?
Afsted! Jeg finder Veronica.
- Vi tager os af det. - Vi er alle i fare.
Det er ude af kontrol. Det er gået for langt denne gang.
Forbindelsen har aldrig været så stærk.
Ja, men...
Der er en pris at betale, for det vi søger. Jeg er i fuld kontrol.
Lad være, at gøre som om I ikke er vant til dette.
For at disse forbrydere skal funkle, -
- er deres ynkelige liv værd at ofre.
De er ikke kar.
- Det er donorer. - Politiet er på vej.
Hvad har du gjort?
Alt mit arbejde.
Hvor kunne du? Og dig?
Hvordan kunne min egen søn forråde mig?
Bliv, hvor du er! Jeg tager mig af politiet.
- Jules! - Lad hende være.
Nej! Jules!
Hvor er du blevet ynkelig.
Svag, ligesom din far.
Han var fornuftig nok til at gå fra dig.
Dumme tøs.
- Du behøver ikke gøre dette. - Utaknemmelige tøs.
Du er ikke den eneste, der savner nogen.
Nej! Luk mig ud!
Luk mig ud!
Veronica?
Veronica, det er mig, Kit.
Hvad har de gjort ved dig?
Kit?
Du er nødt til at kæmpe.
Det er din gave. Kæmp!
Det her er forkert.
Kom nu! Kæmp imod!
Du er nødt til at kæmpe, Veronica!
Kæmp!
Kæmp imod! Kæmp, Veronica!
Veronica, vi skal skynde os.
Luk os ud!
Kit, er det dig?
Jeg har brug for din hjælp. Der er for mange tal.
Giv dem tusind hver, er det ikke nok, så giv dem mere.
Hvad hvis de...
Nej.
Kom, Izzy, vi skal afsted.
- Kom nu, Izzy! - Jeg hører til her.
- Du hører ikke til her. - Det er så smukt.
Du hører ikke til her!
Bygningen kollapser. Vi skal væk nu!
- Izzy! - Kom nu, Kit!
Nej!
- Er du okay? - Nej.
Kom, denne vej.
Kom nu.
Afsted!
- Hvad pokker? - Hvad sker der?
Far.
Denne vej.
Stop! Far!
- Kom nu! - Kit.
Ud! Vi er lige bag dig!
- Der er ikke tid. - Vi må redde det, vi kan.
Hør på mig, det er slut nu.
Jeg er i kontrol.
Nej, denne vej!
Jeg kan se ham! Han går derind!
Anton!
Løb! Han er der.
- Hvor er han? - Hvad laver du, Kit?
Ud, Veronica!
De er stadig derinde!
Stop bilen, Dave!
Jules, vi skal ud herfra.
Pas på!
Nej, Jules!
Far?
Du skal rejse dig op, Kit.
- Jeg er så træt, far. - Det ved jeg.
- Det er bare så svært. - Det er det.
Men du er nødt til at prøve.
Du begyndte det, og kom i mål.
Hvis du stoler på mig...
Hvis du giver det hele en chance... Hvis du prøver...
- Skat! - Pas på hovedet.
Du er bestemt til at gøre store ting.
Du startede noget meningsfuldt.
Det er op til dig, om du vil færdiggøre det.
- Er du familie? - Jeg er hendes mor.
- Ginny! Jeg følger efter jer. - Okay.
Kør!
- Jeg er fortabt, far. - Det ved jeg.
Det er vi alle.
Jeg dør, ikke sandt?
Jo...
- Jeg har savnet dig, far. - Jeg har også savnet dig.
- Jeg vil blive hos dig. - Du har stadig et liv at leve.
Dette er begyndelsen.
Du finder en vej.
Jeg er nødt til at gå.
Får jeg dig at se igen?
- Jeg elsker dig, Kit. - Jeg elsker også dig, far.
Farvel.
- Jeg har en puls. - Hvad i...?
Hej, skat.
Jeg elsker dig.
Oversat af UNiTY www.DanishBits.org